Давай! Убий го!
Разбий го, Томи!
Давай! Да!
Оо! Не!
Не!
Некадърник!
Некадърна свиня!
Дойде моментът за най-важното събитие на вечерта.
Голямата награда - 5,000 долара!
Първо, шампионът. Отбелязал 45 победи и нито една загуба,
висок 1,86м, и тегло от 118кг,
Сам "Пресата" Милър.
А сега, претендентът за шампионската титла.
Непобедим в трите си изяви на ринга, идващ от незнайни краища на света.
Висок 1,83м, тежащ 80 кг,
Монти Кора!
$300... на красавеца.
Ще ти откъсна главата и ще ти я навра в задника.
Няма ли да си стиснем ръцете първо?
- Ще го приема за - не. - Фалстарт! Фалстарт!
Изяж го, тигре. Давай!
О, да!
- Какъв си ти, по дяволите? - По - добрият.
Това е! Да!
Това, обичам да гледам.
Шампионът!
- Как така, тава ти е последниая бой? - Приключих.
- Ще се оттегля непобеден. - Ще се оттеглиш?
Там те обожават. Откакто ти се появи, удвоихме бизнеса.
Виж, Ани, колкото и да обичам да трепя хората, имам по-сериозни планове за живота си.
И това ще ми помогне да започна.
Ако размислиш, знаеш къде да ме намериш.
Какво искате?
Занеси го отзад.
Създадена да бъде перфектният войник.
Човек - оръжие.
Но тя избяга.
В недалечно бъдеще, в един разбит свят,
тя е преследвана от миналото си.
Не може да избяга. Трябва да се бори, за да открие съдбата си.
И така, кметът на нашиая почетен град казва на полицаите, че някой му е откраднал колата.
Не бях аз, честна дума.
Открили са я някъде в четвърти сектор с 500 дози в багажника.
Някой пласьор ли я е откраднал?
Не. Пласьорът я е получил от една от държанките си.
Проститутката я получила от свой клиент, като подарък.
Кметът изтрезнял на следващият ден, и не помнел нищо.
Освен, че тя носела розови бекини. Щяла да каже на пресата,
ако той не свали обвиненията от гаджето й,
и че също така, иска да задържи колата.
- Откъде чу тази сърцераздирателна история? - Имам си източници.
- Би ли го разбъркала? - Разбира се.
Значи до това се редуцира потокът информация на Само Очи, а?
Търгува информация за сексуалния живот на извратени политици?
Е, знаеш как е, ти можеш да се бориш с корупцията и несправедливостта непрекъснато.
- И все по рядко, успяваш да си го върнеш. - Мм, Страхотно е.
Благодаря. Това е семейно...
Не мога да повярвам, че го направих.
Всичко е наред. Ако увеличиш пламъка, горещината ще унищощожи всичко.
Салмонелата, сигурно. Но не и изродския вирус,
създаден специално за твоето ДНК.
Достатъчно гадно е, че не можем да се докоснем. Сега не можем и да вечеряме.
- Е, все още можем. - Ще тръгвам.
Почакай. Имаме хляб, и салата. Ще измислим и още нещо.
Моля?
Не мога.
Прекалено трудно е.
Макс!
Якето ми.
О. Да.
Да!
Мяууууу.
Добро котенце! Добро котенце!
- Горещо! - Прекрасно!
- Скъпи. - О, Боже. Страхотно!
- О! - Покажи на татко какво има там.
Хайде, покажи на татко. О, да! О! О, Боже, страхотно.
Да ти направим няколко снимки... вакуумирайки дивана.
Добре.
О! Защо я включваш?
- Никой няма да разбере. - На мен ми харесва.
- Какво беше това? - Кое? О, да!
- Има нещо отвън. - Споко, Бейби.
Само аз и ти сме.
Къде е той?
Леле, майко.
- Кой си ти? - Обади се на полицията.
Свързахте се със спешни случаи Сиатъл. В момента не можем да приемем обаждането ви...
Къде е?
Моля, изчакайте. За спешни...
Какво, по дяволите, беше това нещо?
Добър въпрос.
- Ало? - Лайдекър е.
- Знаех си, че пак ще се обадиш. - Не звучиш особено щастлив.
Ако се обаждаш за да продължим предишния си разговор,
- Макс се справи добре. - Както винаги.
Добра похвала от човека, който я преследва цели 10 години.
Това е минало.
Кажи на Макс, че ще се обадя скоро. Работя върху нещо.
А, не. Приключих с предаването на тези тайнствени съобщения.
Искам да знам какво става.
Направиха ДНК анализ на Макс, докато беше в Мантикор.
Има нещо необичайно в генетичната и конструкция.
Нещо, за което дори аз не знаех.
- Какво означава това? - Все още не знам.
Според Ренфро е важно. Намерих резултатите в чантата и.
Заедно с карта
от компания, която, доколкото знам, не съществува.
- Кажи на Макс, че проучвам въпроса. - Ще и предам.
- Благодаря. Оценявам помощта ти. - Така ли?
Тогава, може би и ти ще ми помогнеш.
Слушам те.
Лайдекър каза, че си работил в лабораториите в Мантикор?
Аз свързах ДНК-то ти с основата на вируса.
Продължавай да се хвалиш с това, и ще ти сритам задника.
Искате ли да ви помогна или не?
'щото като събера малко пари, се махам от тук.
Искат да ме убият, както и всеки, който е работил там.
- Колко? - Десет бона.
Не се занасяй.
- Откъде ги взе? - Продадох някои неща.
Половината сега, останалото при доставката.
Ще ми трябва кръвна проба.
Дайте ми няколко дни, за да разбера как да унищожа вируса,
и след това птиченца се любувайте един на друг.
Какво става?
Логън откри служител на Мантикор, който може да излекува вируса.
Кога ще си позволиш да се зарадваш на добрата новина?
Не знам. Започвам да мисля, че нещата между мен и Логън са...
- никога няма ... - Ей, Макс.
Не знаех, че идваш тук.
Да. Аз... съм постоянен клиент.
- Автентичната Синди, Аша. - Здрасти.
Макс, имаме спор на масата.
Дали ти и хубавата ти нова приятелка не можете да отсъдите?
- Разбира се, Скеч. Разбий ги. - Пичовете не харесват Само Очи.
Казват, че Мантикор, който изгоря и пусна откачалките е бил болница за ветерани.
Ела да защитиш честта му.
- Опитвам се да стоя настрана от политиката. - Да, аз също.
Говори се, че са из целия град и търсят храна.
Сега и зомбита ли си имаме?
Не зомбита. Същества създадени в лабораториите.
Някои изглеждат като нас. Други не.
Всички имат бар-код предаватели на вартовете си,
и така излъчват информация за нас до щаба.
Пич, губиш форма. Новините казаха, че терористичната група SW1
е подпалила мястото и убила няколко ветерани.
Казва се S1W и те никога не биха направили подобно нещо.
Но, стига де. Не може да вярвате на всичко, което правителството казва, нали?
Ако аз създавах такива същества, щяха да изглеждат като теб.
Наистина? Това беше много мило.
Остави я на мира, тъпако.
И спри да четеш тези боклуци, преди да изядат и малкото ти останали мозъчни клетки.
Трябва да вървя.
Макс!
Какво става?
Познаваш ли го този?
Казва се Джошуа. Помогна ми да избягам от Мантикор. Това е гадно.
- И без това никой не вярва. - Все още.
Снощи направи впечатляващо представяне.
- Приятно е да имаш фенове. - Кажи ми, 494.
Срещал ли си се с това момиче?
Знаем, че сте били партньори за размножаване в Мантикор.
Беше просто лятно осеменяване.
А с някои от другите?
Налагам си да не се сближавам с други продукти.
Забавят ме.
Та кои сте вие? ФБР? НСС?
Да кажем, че съм изпратен да залича доказателствата, че Мантикор е съществувал
и толкова.
Вземи ДНК проба преди да се отървеш от тялото.
Чакай! Така няма да разрешиш проблема.
- Прав си. Трябва да убия всички ви. - Първо трябва да ги намериш. Мога да помогна.
Истина ли е това?
Кой по-добре би проследил трансгенетичен, ако не друг такъв?
И очакваш да повярвам, че ще се обърнеш срещу своите?
Пробвай ме.
Какво беше това?
Малка подробност, за да съм сигурен, че няма да ми избягаш,
както несъмнено щеше да направиш.
Микро експлозив.
Не е много наистина, но достатъчно,
имайки предвид, че е разположен срещу малкия мозък.
Ако избухне, няма и да разбереш какво е станало.
Открий и убий трима, и ще го обезвредя.
- Колко време имам? - Детонацията ще бъде след точно 24 часа.
- Един ден?
- Ако го направиш, имам три откачалки по-малко в списъка.
Ако ли не, главата ти хвръква.
Губиш си времето.
На твое място, щях да тръгна веднага.
О... Още нещо.
Донеси ми баркодовете им. Доказатество, че си успял.
Успешен лов.
Това ще се окаже доста интересен експеримент.
Мислиш ли, че излъга за момичето?
По презумпция те лъжат. Това ще ти осигури по-дълъг живот.
Може да извадим късмет. Ако донесе нейния баркод, тестваме ДНК-то и...
Ще получим много отговори.
И в двата случая, аз печеля.
- Изглежда опасен. - Но не е.
Не съди по външният му вид.
Добре. Но очевидно нахлува по домовете на хората. Защо ли?
Може би търси къде да преспи или нещо за ядене.
Трябва да го намеря преди да стане някоя беля.
Ще опитам да проникна в полицейските доклади, за да открия местата, където е влизал.
Вероятно са в един район, близо до мястото, където се крие.
- Поне ще стесним района. - Ще включа полицейския скенер.
Да следи обажданията. Ако се покаже някъде,
може да се добереш до него преди ченгетата.
Благодаря.
Не е готов да живее в нашия свят.
Аз го изведох навън. Ако му се случи нещо, ще бъде по моя вина.
Не бъди толкова жестока към себе си.
Ти изведе и мен, а аз го обожавам.
- Абе хора, няма ли звънци за вас? - Какво правиш тук?
Търся теб.
Истината е, че искам да се срещна с нашите. И се чудех дали не си във връзка с някои от тях.
- Групова терапия ли ще правиш? - Просто съм отегчен.
- Обикновените хора са твърде обикновени. Без да се обиждаш. - Ще ти уредя среща.
- В момента съм ангажирана. - Уоу.
Това не е ли кучешкият ти приятел?
Май е забъркал някоя каша. И ти ще се впуснеш да оправяш нещата?
- Обмислях го. - Ще ти трябва помощ.
- Справя се и сама, но благодарим. - Обаче това засяга и мен.
Когато тръгне мълвата, това ще се отрази на всички ни.
Днес са вестниците, утре ще са вечерните новини.
Логън се е захванал с няколко следи. Аз мислех да проверя покрайнините.
- Макс. - Щях да отида там, ако исках да се покрия.
- Защо? Какво е това? - Ела. Ще ти покажа.
- Та какво му е на мястото? - Трябваше да е цветът на биотехнологиите,
тогава дойде Сривът, мощността падна, изгубиха контрол.
- Доста гадини избягаха. - Като теб и мен, а?
Разчистването щеше да излезе много скъпо, затова запечатаха зоната.
Никой не идва тук, освен, ако няма къде другаде да отиде.
За късмет сме имунизирани срещу такива бойни единици.
Та говорейки за това, какво става с теб и Логън?
Само питам.
Имаш ли огънче?
- Да не сте се загубили? - Ами, ние... търсим един човек.
- Може би сте го видяли наоколо. - Как изглежда?
Много висок, носи военно яке, доста...
- Космат. Доста ръмжи, понякога лае...
- Тихо, Бонго. - Нещо такова.
- Съжалявам. - Обаче, видях един като гущер онзи ден.
- Помниш ли, Бил? Ка'ах ти... - Ти беше пиян, бе.
- Сигурно и той ви е дружка. - Не, но бихме поговорили с него.
Вижте в канала. Там отиде.
Заедно с приятелката си - пантера.
Благодарим.
Това е най-гнусният канал, в който съм влизал.
Какво е това?
Куче.
- Нещо голямо го е убило. - Не е Джошуа.
Какво, не би посегнал на себеподобните си?
Логън е. Трябва да намеря телефон.
Чакай, чакай. Върни се в 21-ви век, става ли?
- Логън, аз съм. - Току-що говорих с моя човек.
Има адреса на последното вмъкване на Джошуа.
- Къде? - В другия край на града, Сектор Шест.
ул. Макалистър 542. Сандеман.
Сандеман?
Татко... Сандеман.
Той ни направи.
Открий... Сънчо.
Това име говори ли ти нещо?
Джошуа го нарече "татко". Имам чувството, че той е създал Мантикор.
Ако е така, защо е отпратил Джошуа и го е дал на полицията?
Нещо, което ще го попитам. По-късно.
- Имаме ли следа? - Нещо такова, ела.
Ти върви. Имаме по-голям шанс, ако се разделим.
- Добре. Кажи като го намериш. - Няма проблем.
Ето, скъпа. В безопасност сме. Никой не може да влезе тук.
Ти ли си Сандеман? Не приличаш на бащата на моя народ.
- Мантикор говори ли ти нещо? - Не зная какво искате.
Зададох ти въпрос. Правил ли си деца мутанти?
- Не зная за какво говорите. - Знаеш ли нещо за генетични разработки?
- Направи ми тези. - Марлийн...
Бонго! Къде си? Ела, момчето ми!
Нали няма да го изядеш?
Хайде, сестро. Прояви малко достойнство.
Точно така. Вечерятя идва.
Ела и си я вземи.
Кучка!
- Бонго! - Млъквай!
Ела тук.
Бонго! Ето те и теб. Ела тук, приятелче.
Ако Сандеман е основал Мантикор, как така не си чувала името му?
Все пак там нямаше негова статуя.
Не бях чувала за него, докато Джошуа и Ренфро не го споменаха.
Някаква глупост, че аз съм била тази, която те търсят.
Чудя се, дали Лайдекър не говореше точно за това.
Обади се. Каза, че ДНК-то ти е необичайно.
- Каквото ще да е. - Не е така. Тук става нещо.
Да. Джошуа е някъде навън и има нужда от помощта ми. Откри ли други адреси?
Да. И не струват. Никой от останалите не се казва Сандеман.
- Няма логика. - Освен това са из целия град. Няма схема.
Значи, не разполагаме с нищо.
Не ми казвай, че си продал Хокни за да платиш антивируса.
Да.
Баба ти го остави на теб.
Мина тънко.
Тъпака се обади. Каза, че е анализирал кръвната проба.
- Смята, че скоро ще има лекарството. - Наистина?
Да.
Иска да наминеш утре.
Независимо дали ще успее, убивам и за половината от това.
Всичко е наред.
Знаеш, че и аз го искам.
- Върни ги когато можеш. ...бясно куче е притиснато в гараж.
Хванете този тип. Не, хванете това куче.
- Както и да е. Ще го проверя. - 349 Уитни.
Мислиш ли, че...
- Ако мръднеш, ти пръсвам главата!
- Какво е това? - Не питайте мен.
- Претърсвах си боклуците. - Да се обадим на Контрол на животните.
Стой там. Предупреждавам те.
Джошуа?
Един е свален, още двама.
Сър? Мобилизираме ли се?
Последвай ме. И не го раздухвай.
- Къде е отряда ти? - Разделихме се, когато огънят избухна.
Тогава видях сигнала, че трябва да се разпръснем.
- Значи си сам? - Да, сър.
- Какво търсим тук? - Калома-индийско място за погребения,
вероятно от ранните 1800г.
Снимките, са точно като в легендите.
- Легенди? - Легендата казва,
че група бели търговци отвлекли момиче от племето,
принудили я да им роди дете.
- На кого? - Момче, което било с тях.
Било е само на 14, но е описан че е бил над 6 фута висок.
Бебето било... мъртвородено. Ужасно уродливо.
Принудили я да роди друго.
Не престанали, докато не се родило третото.
- Отвели детето. - И убили майката.
Защо това дете е било толкова важно?
Не зная. Винаги съм смятал, че това е само легенда.
А последната снимка? Тази с рисунката на стената?
Не е типична за Калома. Не съм виждал подобна.
Аз съм.
Бих могъл да ти кажа повече, ако видя оригиналните снимки.
Ще ти ги донеса.
Тази вечер.
Хванах двама. Трябва ми още време за третия.
- Имахме уговорка. - Само няколко часа.
Не това имах предвид. Казах ти да ги убиеш.
Да.
Някой го е оставил зад спешното, с превръзка на врата.
- Той е просто дете. - Разочароваш ме.
Явно, не ти е неудобно давайки ми това.
Но той... Нали се сещаш, не се справи.
Така че, вече си труп.
Мога да се справя. Дай ми още една възможност.
Добре. Ще го оставя жив докато приключиш.
Но ми дължиш още един.
Кажи едно благодаря.
Благодаря.
- Ще ми дадеш ли още време? - Не.
Но ще ти дам това.
Ако не ги слушаш как се молят и пищят,
може би ще се справиш по-добре.
Тик-так.
Мисля, че разбрах. Защо адресите не се вписват.
Джошуа е търсил Сандеман. Само че, информацията му е стара.
- Какво имаш предвид? - Ами...
Сравних адресите, които имаме със списъците от преди Срива.
Преди десет години, хора с фамилия Сандеман са живели на всичките шест адреса.
Явно Джошуа се е добрал до стара база данни не разбирайки, че не му върши работа.
Проверява ги един по един.
- Останали ли са още? - Още два.
Благодаря, Логън. Бих те прегърнала, но...
Изчакай няколко дни.
- Макс. - Изплаши ме.
- Трябва да поговорим. - Нямам време.
Опасявам се, ще трябва да намериш. Въпросът е на живот и смърт.
- Моят. - Виж...
Не знам каква ти е драмата, но съм по следите на Джошуа, и изчезвам.
- Джошуа? - Дам.
- Идвам с теб. - Добре. Готови?
Да.
Това е адреса. Май всичко е разрушено.
Джошуа!
Макс.
- Здрасти, голямчо. - Здрасти, мъниче.
Как си? Тревожех се за теб.
Татко не е тук. Няма го никъде.
- Откъде го взе? - От хората горе.
- След като Татко замина. - Виж, тези адреси са стари.
Това означава, че тези хора може да не живеят там вече.
Още един.
Добре. Аз ще го проверя.
Мразя да съм гадняр, но никой никъде не отива.
Къде е?
Къде е бар-кода ти?
Нямам. Аз бях първи. Специален.
Съжалявам.
Нямам друг избор.
- Алек... - Не искам да умра.
Да. Така си и мислех. И аз имах такъв.
Мога ли да попитам, как се озова с бомба в мозъка си?
Защото е хладнокръвен самозванко, който си е помислил, че може да си играе игрички с по-голям гадняр от него самия,
който пък, оказва се, е дори по-голяма отрепка от него.
- Това стига ли? - Горе-долу така стана.
О, да не забравя, благодаря ти, че не ме уби.
Аз също.
Мога да го обезвредя. Ще ти струва десет бона.
Само това число ли знаеш?
- Останалото по-късно. - Искам ги предварително.
Как да извадя такава сума за пет минути, а?
Чакай.
Ще ми ги върнеш.
Няма проблем.
Супер. Мога да се махна още тази вечер.
- Какво? Не си приключил с мен. - Споменах ли, че животът ми е в опасност?
- Ще се погрижа, нищо да не ти се случи. - Не е достатъчно.
Виж, ще ти дам нещата, докъдето съм стигнал. Ето, анализите.
Намери някой друг от Мантикор да довърши започнатото.
- Къде? - Не зная.
Ако са достатъчно умни, вече са напуснали града.
Споразумяхме ли се? Този тук има не повече от две минути живот.
Действай.
- Времето почти изтече. - Не ме разсейвай.
Поздравления. Оживя.
Това е. Изчезвам.
Сайонара.
Длъжник съм ти, Макс. Знам, че се издъних...
Млъквай! И ме чуй, защото ще го кажа само веднъж.
Този човек беше последната надежда за мен и Логън. Сега го няма и виновникът си ти.
Не си мисли, че някога ще го преодолея.
Зная.
Направи ми една услуга.
Махни се.
В момента не мога дори да те гледам.
Съжалявам, Макс.
За всичко.
Не трябваше да храня надежди.
Иска ми се да знаех, какво да кажа на Логън.
Всичко трябва да е чисто. Май ще се наложи да разчистим реката.
Това е последния адрес.
- Къщата на татко. - Сигурен ли си?
Неговите книги.
Спомням си.
Символът на Мантикор.
Виждаш ли?
Не. На татко.
Ето те и теб. Мъничката ми.
Моето специално мъниче.
Макс?
Мъниче. Макс.
- Татко го няма. - Не.
Изглежда го няма от много време. Съжалявам. Не трябваше да става така.
Джошуа и Татко. Така трябва да бъде.
Макс, Джошуа и Татко. Така трябва да бъде.
Искам да го открия,ще ти помогна. Искам да му задам няколко въпроса.
Той ще ти помогне. Както онзи човек помогна на приятелят ти.
Мислиш, че може да излекува вируса?
Той ни създаде.
Той ще те оправи. Това кажи на Логън.
Да запази надеждата си.
Добре.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2001